Terres Altes



Les Terres Altes són una regió de la Península de Hazkal que limita a l'est i al nord amb el Verger i a l'oest i al sud amb el Mar del Nord. És el territori habitat pels clans de Hazkal, els quals escullen el seu líder mitjançant el Ball de la Fera.

Geografia
Les Terres Altes estan formades per una gran serralada anomenada les Muntanyes Grises, un massís rocallós amb algunes zones de neu perpètua que té com a cim més alt la Pica dels Vents. Els altres cims importants són, en ordre descendent, la Cima del Corb i Rocagris. Les Muntanyes Grises tenen els límits escarpats, amb les baixades brusques i clivellades de penya-segats. Els riscos d'allau són freqüents especialment a l'hivern, quan pràcticament tota la cadena muntanyosa es cobreix de neu. Hi ha documentats molts casos de viatgers imprudents de les Terres Baixes que hi han mort congelats per perdre el camí de tornada enmitg d'una rufa hivernal.

Les zones de vegetació més intensa es troben a les alçades intermitjes, amb arbredes d'avets alpins, i especialment a les àrees relativament de poca alçada, on s'hi estenen enormes clapes de bosc, destacant-ne principalment els  Boscos Arcans , verds, frondosos i inexpugnables, el Bosc de Cristall tant preciós com letal, i els Arbres de Pols, milers d'acres grisos, les restes encara fumejants d'un terrible incendi forestal de temps immemorials que no es recuperaran mai més.

Al bell mitg del cor de la munyanya, ocults en passadissos i grutes laberíntiques, es creu que també s'hi poden trobar incomensurables reserves d'or, plata i altres metalls preciosos, així com coure i estany.

Aquí començen també gairebé tots els grans rius del Continent, essent-ne els més destacats, el Trèmol i el Sinuós.

Les seves principals vies de comunicació són poques i escabroses:

-Ronda del Caçador, que uneix Guarda del Bosc amb El Vinyar i Merryport (el Verger).

-L'Espadat, un rampant escarpat que uneix el Pas de Llops amb Pou dels Sospirs (el  Verger).

-Ronda Estelada, una ruta circular que envolta Clar de Lluna i la comunica amb la resta de cases veïnes, i que acaba al Pas de Nit.

-Pas de Nit, un petit sender del bosc que acaba a Ànima de Roure (el Verger).

-Descens Tortuós, que uneix la cima sud amb el peu de de les Muntanyes Grises.

-Senda Rocallosa, la baixada de l'oest, que arriba fins a Destral de Grummer.

Les Terres Altes són l'única regió del regne per la que no passa la Via Magna.

Població
 Societat Anomenats  “salvatges” per alguns, els pobladors de les Terres Altes, l'única regió on encara es manté l'arcaic sistema de clans com a forma d'organització social, són considerats incivilitzats i rústecs per la resta de cases, que veuen poques diferències entre el seu ferèstec comportament i el d'una bèstia de les muntanyes.

Com que els seus costums són els prèvis a la Civilització, la forma de vida dels highlanders és el d' una societat encara molt comunitaritzada:  tot i estar sotmesos al lideratge indiscutible del seu senyor, els recursos que produeix el territori es reparteixen de forma igualitària entre els seus membres, a diferència del que passa a les Terres Baixes. La dona també està considerada al mateix nivell que l'home en tots els aspectes de la vida, tant privada com pública, i és molt frequent trobar-hi dones guerreres lluitant colze a colze amb els homes.



Economia

Degut a la dificultat que suposa cultivar en un terreny tan agrest i i rocallós, sotmès a un clima inhòspit que quan és benigne, a l'estiu cala els ossos i a l'hivern gela les ànimes, els seus habitants no han adoptat mai l'agricultura com a mètode per extreure recursos, i obtenen l'aliment principalment de la caça i la recol·lecció.

Malgrat tot, les Muntanyes Grises sobre les que construeixen els seus assentaments, però, són extremadament riques en or, plata i altres minerals amb els que reforçen i decoren les seves armes de fusta - normalment llances i arcs lleugers, però també destrals de pedra i algunes espases -. Tot i les mines que s'hi han excavat des de fa segles al seu llom, es creu que encara ni tan sols es coneix amb profunditat una petita part del veritable potencial de la riquesa d'aquestes muntanyes, a causa de la reticència dels seus habitants a explotar més del que és estrictament necessàri per la supervivència de la comunitat.

Moral El rebuig cap a l'enriquiment personal està tant present a les Terres Altes que tant la vestimenta com l'equipament - el mínim i més sobri possible, doncs la seva constitució ja s'ha adaptat al fred de tants segles de veure-s'hi exposada - la proporciona la Casa directament als seus membres, i per tant, qualsevol que sigui vist lluïnt una joia o presumint d'una arma millor, sovint és escarnit amb la pintoresca costum d'escupir-li als peus, i apartat del grup per ser consquentment disciplinat. En aquest sentit, el robatori o l'apropiació indeguda de bens comuns és considerat el crim més infame, i és castigat amb la mort.

Els highlanders solen menysprear i burlar-se de la gent que ells anomenen amb desdeny "de les Terres Baixes" entre altres raons perquè consideren que están plens de cobdicia i que duen a terme pràctiques que només persegueixen el lucre econòmic, com el comerç. Una de les bromes tradicionals consisteix en abocar trossos d'or pur als rierols que desprès desenboquen al Trèmol, i contemplar des de les seves atalaies com els habitants del Verger es barallen entre ells per unes poques unces de metall lluent.

Per tant, els forasters que hi hagin de tractar, han de saber que pot constituïr una gran ofensa presumir de les pròpies riqueses o terrenys, o fardar de mèrits personals. L'humiltat és la norma per aquell que no es vulgui llevar essent pastura dels cucs desprès de ser llançat daltabaix d'un cingle.

A banda d'això, els homes i dones de les Terres Altes es caracteritzen també per tenir una moral sexual dissoluta i massa liberal pels estàndards de les altres cases. Tot i que l'institució del matrimoni està recollida des dels textos dels antics, els highlanders no contemplen la fidelitat com a vot quan es casen amb algú, i és molt habitual que tant homes com dones alternin amb diferents parelles sexuals a la vegada. A causa d'això, tot i que no està permesa la poligàmia, sí que el concubinatge és freqüent entre les cases prominents. L'homosexualitat és acceptada de forma lliure sempre hi quan no constitueixi una unió legal. A més, altres pràctiques, moralment rebutjades per la Fe del Màster, com el mènage-a-trois o inclús l'incest, són permeses sense gaires impediments.

Els bastards de les Terres Altes no solen ser ni rebutjats ni expulsats de la casa del pare, però reben el cognom genèric de Cima. Mites i Folcklore

Les Dues Llunes

Els highlanders han adorat des de temps inmemorials a les Dues Llunes, que segons diu el mite pagà, cada nit conceben un nou Sol. Aquest mite es fonamenta en l'antiga creença de que segles enrere hi havia dues llunes al cel, dos enamorats que es reunien en secret i s'abraçaven entre flassades de núvols quan no els veia ningú. No obstant això, una atziaga nit, el pare de la Noia Lluna, el Senyor dels Mars,  els va descobrir besant-se sense el seu consentiment, i va arrossegar a la seva desventurada filla cap al mar, empresonant-la en un llit de corall fora de l'abast del Noi Lluna. Aquest, pesarós, va estar plorant durant cinc-cents anys, en els quals el sol no va tornar a sortir, i de les seves llagrimes cristalitzades al firmament  es van fer les estrelles. Quan ja no semblava que el Noi Lluna mai no retrobaria la seva estimada, però, va sentir uns murmuris en el vent amb la veu de la Noia Lluna. Li revelava l'entrada oculta del seu captiveri, que podia traspassar una setmana de cada mes. Per tant, una setmana de cada mes, el cel es queda sense el Noi Lluna perquè va a visitar a la seva amant, amb qui engendra els Sols que neixen de les entranyes del mar amb l'albada de l'endemà. També es sol dir que a la nit anterior que el Noi Lluna despareixi, quan està viatjant cap a la presó de la seva estimada, es poden escoltar els murmuris en el vent de la Noia Lluna pregant al seu estimat que vingui al seu costat.  <h3 style="margin-bottom:0cm">Els Fills de la Lluna

<p style="margin-bottom:0cm">A les Terres Altes, es creu que si s'engendra un fill en el mateix moment que ho fan les Dues Llunes, naixerà el que s'anomena un Fill de la Lluna, un infant amb el cabell blau, els ulls grisos i la pell pàlida, de qui antigament es creia que tindria poders màgics. Els infants amb aquestes caracteristiques, tot i que més freqüents a l'antiguitat, actualment són extremadament rars, i no presenten els trets físics purs, tan sols un o dos; o tots, però més difuminats (cabells grisosos, ulls ennegrits, pell lleugerament blanquinosa...). Si antigament estaven realment dotats de poders màgics, es desconeix amb seguretat, però a l'actualitat no hi ha casos demostrats de que així sigui.

<p style="margin-bottom:0cm">Tot i que moltes cases han intentat que els seus fills naixessin Fills de la Lluna, els càlculs per a trobar el moment adequat per a la concepció són molt vagues i mai està del tot segur que encara que es complissin tots els requisits, efectivament en naixeria un.

<p style="margin-bottom:0cm">

<h3 style="margin-bottom:0cm">Druides

<p style="margin-bottom:0cm">Els druides eren savis i sacerdots que van sorgir de les primeres ordes xamàniques de les Terres Altes que es dedicaven a predir el futur, entenien el comportament dels astres i realitzaven ritus de fertilitat. Amb el temps, les seves funcions es van anar refinant i es van convertir a més de en curanders i herboristes,  en els astròlegs i sacerdots de les Dues Llunes. La presència dels druides des de l'antigor a les Terres Altes, és una de les raons per les quals els highlanders, extremament reacis a incorporar novetats a la seva societat, hagin institucionalitzat la figura dels mestres.

<p style="margin-bottom:0cm">De fet, l'ocàs dels druides, dels quals ara ja no en queden més que les remminiscències del passat, com l'origen dels assentaments Cercle de Druides o el mateix Clar de Lluna, és degut a una pràctica fins llavors comuna entre els homes de les Terres Altes, que era la de fer sacrificis humans com a ofrena a les Dos Llunes. La mort de les víctimes, que usalment segrestaven del Verger, serviria per aplacar al Senyor dels Mars i implorar-li que retorni a la seva filla a la volta celestial, juntament amb el seu estimat. En els seus últims anys, en la que la posició dels druides ja havia perdut força del seu prestigi inicial, va tenir lloc un eclipse de Sol que va durar dos dies. Davant que el Noi Lluna no havia sortit com cada nit, els druides van interpretar que el Senyor del Mars l'havia segrestat i també l'havia empresonat al seu palau submarí. Després de realitzar quaranta sacrificis sense cap resultat per a aplacar la seva ira,  van determinar que s'havia de sacrificar la vida més preuada, és a dir, la de la Lady Lonna, l'única filla del senyor de les Terres Altes en aquell moment, que era filla de la lluna.

<p style="margin-bottom:0cm">El seu pare, Lord Lewat, temerós de la còlera del Senyor del Mar, que en temps del seu pare ja s'havia emportat Atalaia del Mar d'una onada, incialment va accedir-hi, però just quan els druides anaven a clavar el ganivet al coll de la noia, va enviar a alguns dels seus homes més lleials a detindre'ls, i davant la negativa dels druides de cessar amb el seu ritual, els van assassinar a tots, en un acte conegut com la Conjura dels Fidels. Lord Lewat llavors va fer sentenciar a mort als pocs druides que quedaven llançant-los des de dalt d'un barranc, i va recompensar onerosament a les cases que havien salvat la seva filla. D'altres, però, en alguns casos integristes amb les seves costums, i en d'altres, envejoses del favor dels Fidels, seguiren duent a terme els sacrificis humans, i encara ara, a vegades desapareixen joves donzelles del Verger sense que ningú se n'atribueixi l'autoria.

<p style="margin-bottom:0cm">

<h3 style="margin-bottom:0cm">El Ball de la Fera

<p style="margin-bottom:0cm">Abans de que la Casa Ankor asumís el poder, el líder dels clans de les Terres Altes es decidia cada cinc anys a través d'un combat amb una bèstia de les muntanyes ja extinta, que els druides alimentaven i mantenien durant tot aquest temps en una cova. Els aspirants a cabdill, havien de superar la prova matant a la bèstia abans que ella els devorés a ells. Es creu que aquesta costum es remonta al mateix inici de la creació dels clans, que segons narra la llegenda, descendeixen dels animals de les muntanyes que van convocar el Noi i la Noia Lluna el primer i únic cop que van baixar dels cels i als que van concedir la forma humana.

<p style="margin-bottom:0cm">Malgrat tot, però, aquesta tradició es va abolir quan l'últim campió de la fera, Gealach, que era Fill de la Lluna, va doblegar a la bèstia sense ni tan sols acostar-s'hi ni vessar una sola gota de sang. Cimentant-se amb el respecte que li van retre les demés cases reconeixent el seu poder superior, va fundar la Casa Ankor, que ha governat a les Terres Altes ininterrumpudament fins molts anys despres.

Despres de celebrar-se l'anomenada Assemblea de Clans, després de la conquesta del Verger es va decidir reinstaurar el Ball de la Fera. Aquest cop, però, el cap de clans es decidiria cada deu anys a través d'un combat a mort contra la béstia més ferotge dels boscos de les terres altes.

Assentaments Principals
Degut a la seves arrels nòmades, les construccions de les Terres Altes no solen ser gaire robustes, a excepció de Clar de Lluna, una ferrenya construcció de granit que incialment servia com a observatori lunar i temple per a retre homenatge a les Dos Llunes.

Per tant, els seus assentaments principals tradicionals són:

Tanmateix, d'ençà de l'any 1214ID dels Forstrang, després del 3er ball de la fera, la druïdessa Daen Lionheart, com a druïdessa de les dues llunes va otorgar al clan Ankor l'assentament, ara ja deshabitat per la mort de la resta de membres, de Peu de Cingle. A canvi, ells van haver de renunciar a Clar de Lluna, que va esdevenir la seu sagrada de la fè de les Dues Llunes.
 * Clar de Lluna, assentament de la Casa Ankor, gran casa governant de les Terres Altes.
 * Roca del Cim, assentament de la Casa Ursar.
 * Cima del Corb, assentament de la Casa Nightcrow.
 * Pica dels Vents, assentament de la Casa Breakbone.
 * Peu del Cingle, assentament de la Casa Lionheart.
 * Dolmens de Roca, assentament de la Casa Tytos.
 * El Barranc, assentament de la Casa Vultard.
 * Mina de Coure, assentament de la Casa Coppermole.
 * Refugi Hivernal, assentament de la Casa Ursar.
 * Destral de Grummer, assentament de la Casa Grummer.
 * Cabana de Molsa, assentament de la Casa Beagle.
 * Guarda del Bosc, assentament de la Casa Lynx.
 * Veda de Freixes, assentament de la Casa Beaverdrift.
 * Atalaia del Mar, assentament de la Casa Narwal.
 * Falç de Vesc, assentament de la Casa Sciurus.
 * Cercle de Druides, assentament de la Casa Volk.
 * Tros de Menhir, assentament de la Casa Grandirock.

Les Terres Altes van deixar de ser els únics territoris dels Clans Hazkal., amb la conquesta i annexió del Verger. La seva capital, Ànima de Roure, va esdevenir un nou assentament Hazkal, destinat a l'administració de les terres conquistades, al seu govern i als assumptes considerats deshonrosos, per la seva situació de millor situació per a la comunicació amb la resta del regne i per mantenir intactes als extranys els territoris sagrats de les terres altes.
 * Peu de cingle, nou assentament de la Casa Ankor.
 * Clar de lluna, nou assentament religiós de les Dues Llunes.